Kada bi vas neko pitao da izaberete tri najveličanstvenija karaktera u engelskoj literaturi,
ko bi oni bili?
Robin Hud?
Kralj Artur?
Beki Šarp? Šerlok Holms? Oliver Tvist, možda.
Pa, bilo ko od njih bi bio odličan izbor.
Ipak, za najveličanstvenijeg od svih,
Ja bih nominovao žapca...
I. Tadeus Žabac, poštovani.
Da li ste ga ikada upoznali?
Naći ćete njegovu priču u odličnoj maloj knjizi... Vetar u vrbacima.
Žabac je, mogli bi reći, jedini uznemiravajući element...
neizlečivi avanturista, lud, neobziran, sve je probao, pozitivna manija za nove stvari,
i nikada nije obraćao pažnju na cenu.
Imao je gomilu običnih prijatelja, naravno,
ali samo trojica od njih su mu želeli najbolje.
Jedan je bio jazavac... MekJazavac.
A tu je bio i vodeni pacov... malo naduven, možda, ali stvarno fin momak.
I Krtica... nežno stvorenje, ljubazno i saosećajno.
Svi su oni napravili svoje domove u mirnoj maloj zajednici pored obale reke.
Sada, jednog posebnog dana, Krtica je bio u žurbi...
Oh, da, naravno, zato što je kasnio na čaj...
loša navika, mada je Pacov naučio da je podnosi,
i tako kao obično, "Izvini, Pacove," kaže Krtica, "Sasvim u redu," kaže Pacov,
"Dva komada, ako bi ste bili ljubazni," kaže Krtica, ali onda...
tek što su se udobno smestili...
Oh? Specjalna isporuka, gospodine Pacov.
- Hvala vam, poštare. - Kako je sve na reci, danas?
Mirno, kao i obično, hvala.
Hmm. Krtico! Poslušaj ovo.
Dragi Pacove, ti i Krtica morate odmah doći do Žablje Dvorane. Hitno!! Potpis: MekJazavac
Sada, Pacov je bio sigran da je Žabac ponovo pravio neku zbrku.
Pa, odgovor na to pitanje je ležao odmah iza krivine...
u Žabaljoj Dvorani, predačkom domu J. Tadeusa lično.
Ova impresivna građevina, je usput,
bila po svemu najlepši dom na reci.
Životinje su bile strašno ponosne njime.
Osećale su da daje celoj zajednici dašak hm.. respektabiliteta.
Gubljenje Žabačke Dvorane, je bilo, naravno, nezamislivo,
a ipak nije bila tajna da su Žapca njegove skupe avanture...
dovele na ivicu bankrota.
Tako da, kao poslednje sredstvo, MekJazavac je bio dobrovoljac...
da preuzme stvari i postavi Žapčevu kuću u red.
- Polomljena ograda.
- Dvanaest gvineja.
Oštećen nosač svećnjaka... četiri funte, šest.
- Uništenje kokošinjca, hm...
Niko ne može da radi sa ovim uznemiravanjem!
- Neću biti izostavljen! - Platite moj račun! - Tišina!
Dobićete vaš novac na vreme.
Sada, idite polako.
Neću više plaćati od danas.
Zašto sam ikada preuzeo odgovornost vođenja...
Nisam li vam rekao... Ah!
Ah, to si ti, Pacove, i Krtico, takođe.
Hvala nebesima, momci. Konačno ste došli.
Jadni MekJazavac. Stigao je do kraja svog kanapa,
ili, kako je on lično rekao...
Praktično sam nervno slomljen.
Pitam vas, MekJazavče, u čemu je problem?
Nešto se mora učiniti sa Žapcem!
Ovoga puta je preterao!
- Ali obećao nam je! - Obećanja? Ha!
Za šta su dobra njegova obećanja kada ga obuzmu te divlje manije?
Sada, gledajte.
- Vi ste njegovi najbliži prijatelji, zar ne? - Da.
- Vrlo dragi prijatelji. - Onda, momci,
morate da pronađete Žapca i da ga zaustavite!
- Šta radi? - Ima novu maniju.
Divlja kroz zemlju...
u kanarinac žutoj ciganskoj prikolici...
sa konjem po imenu Ćiril.
Điha! Điha!
Zdravo, momci, Drago mi je da vas vidim.
Hajde, uskačite. Ići ćemo na veselu vožnju.
Otvoreno prostranstvo! Prašnjavi autoput! Hajdete!
Pokazaću vam svet!
Putovanja! Promene! Uzbuđenja!
- Ha ha ha!
Kako glupo od mene.
Momci, želim da upoznate mog plemenitog ata,
Ćirila.
Ć-Ćao. To sam ja.
Pomalo putnik, pomalo truo.
Kako ste, kako ste, kako ste?
Kako ste?
Rekao bih da s tvoji prijatelji malko uzdržani, šta li?
Žapče, želimo da popričamo sa tobom.
Oh, poseta.
- Divno. - Žabac, ovo je ozbiljno.
Moraš da odustaneš od tog konja i te prikolice.
Odustanem od... Oh, ali moj dragi Pacovčiću,
ovo je moja karijera.
- Sigurno ne misliš... - Mislim.
- Moraš da prekineš sa ovim glupiranjem. - Ne.
- Moraš. - Ne. Neću to uraditi.
- Tvoje bezobzirno ponašanje daje... - Neću čak ni da slušam.
Brzo postaješ smetalo društva.
Ako ne misliš na sebe, misli na jadnog starog MekJazavca.
A što se konja tiče, nikakvo dobro ne bi moglo da prpizađe od lutanja unaokolo...
sa tako brzom i neodgovornom životinjom.
- Ah, ha, ha, ha, ha! - Drži ga, Krtico!
- Hajde, Žapče! - Prestanite! Pustite me!
- Điha, Ćirile! Điha!
Nema svrhe! Nikada me nećete naterati da ostavim ovo!
Điha! Opa!
- Hej, gledaj!
- Bože!
- Šta je to? - Lami, guverner. To je motorni auto.
- Motorni auto?
Motorni auto!
Bože! Šta sam propustio?
- Pacove, to nije... On nema...
- To jeste, i on ima. Nova manija... Motor manija.
Manija.
Tako je, to je bilo baš to. Prava manija.
I ko zna gde bi se to završilo, uopšte.
Možda bi trajalo mesecima, a sa Žabljim Holom u pitanju,
pa, Pacov i Krtica nisu imali izbora.
Samo se jedno moglo uraditi... Zaključati siromaha u njegove odaje i držati ga tamo...
Dok otrov ne bi izašao iz njegovog sistema.
- Drži ga, Krle!
- Tako je bolje. I ne možeš da pobegneš, znaš.
Nema poente u pokušavanju.
Pustite me odavde! Otvarajte! Otvarajte, kažem!
Molim vas, Packo, Krle! Otvorite vrata!
Sada, naravno, izigravanje zarobitelja svom najdražem prijatelju...
nije baš bilo prijatna situacija.
U stvari, Krtica je oslabio na samom početku i hteo da sve prekine.
Ali je Pacov rekao ne, definitivno ne. Ovoga puta moraju biti čvrsti.
Na kraju, to nije bila samo stvar izbavljenja Žapca od njega samog.
Tu je bio i MekJazavac i Žablja Dvorana i sve što je ona predstavljala.
Sada, samo jedna stvar nije valjala sa Packovim lekom za Žapčevu motor maniju...
On nije radio.
Vidite, Žabac je bio previše mudar, a na momente potpuno lud.
Bio je odlučio da nabavi motorni auto,
Čak i ako bi morao da moli, pozajmljuje ili...-
Žabac uhapšen!
Slučaj suda Njegovog Veličanstva protiv J. Tadeus Žapca iz Žablje Dvorane...
u Dudle-Banton-Makson-Morton Sariju, 24. Avgusta, nalazi se u sledećem pismu.
Optužen je J. Tadeus Žabac za krađu i vožnju motornog vozila...
na bezobziran način na javnom putu, uz ugrožavanje...
podanika Njegovog Veličanstva, njihovih života i ruku i nogu.
Zasedajući za Krunu, nastavite sa slučajem.
Uzvišeni, pzivam prve krunske svedoke...
Gospodina Pacova i gospodina Krticu.
Da li je istina da ste optuženog...
držali zaključanog u njegovoj rođenoj kući zato što je pretio da će nabaviti motorni auto?
- Da li ste ga zaključali ili ne? - Jesmo.
Hvala vam! To je sve.
- Sledeći svedok. - Gospodin Angus MekJazavac.
Kao poverenik Žapčevog imanja,
znali ste za zatvorenikovu maniju za motornim vozilima.
- Pa, ja, uh... - I zbog njegove bezobzirne ekstravagancije,
ukinuli ste mu prihode.
- Pa, uh... - Tako da je, koliko vi znate, bio bez finansija.
- Pa, uh... - To je sve. Hvala vam.
Gospodo porotnici, Kruna je završila.
Predstavnik za odbranu će predstaviti svoj slučaj.
Uzvišeni,
sa dozvolom suda,
ustajem pripremljen da se sam branim.
- Krtice!
Krle, prestani!
Gospodo porotnici,
zovem svog prvog svedoka Ćirila Ponosnozadnjičkog.
- Ćiril Ponosnozadnjički.
Vi poznajete optuženog, J. Tadeusa Žapca?
Tako mi svega, da.
On je jedan od najveselijih likova koje sam ikada sreo,
i jednostavno prepun novca.
Dobar momak, ha? I sve je razbacao.
Ali nije razbacivao ništa tog dana.
Čuli ste kako je gospodin MekJazavac svedočio da su mu prihodi ukinuti!
Kako je onda došao do motornog vozila?
Na jedini način na koji džentlmen dolazi do bilo čega... Pošten.
A koji je to pošten način?
Ha ha! I mislio sam da vi to ne znate, guverneru.
- Vaša visosti, ja...
Svedok može da svedoči svojim rečima.
U redu, guverneru. Sada ću vam dati prave činjenice,
jer kad je Žabac pobegao iz svog "zatvora",
došao je pravo do mene.
Uskoro smo krenuli niz put,
ali nismo stigli daleko, priznajem,
kada je odjednom, užurbano i bučno,
nešto prošlo kao Londonski Ekspres.
Bilo je veliko, bilo je crveno,
bilo je divno.
Motorni auto!
Todi je bio opsednut sa.. pažnjom.
Moglo se reći da je to bila ljubav na prvi pogled.
Vozilo je stalo pored gostionice,
u kojoj je bio lociran bar.
- I gledali smo dok su neke opasne lasice...
izlazile iz tog lepog crvenog auta.
Sada, znamo da su lasice obmanjivači,
i da im uopšte ne treba verovati.
Ali kako sam mogao da znam da su ukrali taj auto?
Nisam imao kristalnu kuglu.
A i , guverneru, on nije od onih koji dangube.
- Odlučio se za čas.
Rekao je, "Probaj ih malo, moj dobri Ćirile,
dok ja vidim šta traže za njega, gotovinu. "
I tako u gostionicu on uđe,
gde je barmen bio iza bara, i reče...
"Zdravo, domaćine!
Ko je vlasnik onog, uh... lepog auta?"
Barmen, čudak po imenu Vinki,
nagnuo se preko bara i rekao, "Zašto?"
Žabac je odgovorio, "Taj auto mora biti moj!
Kupiću ga po bilo kojoj ceni."
Ali onda je shvatio da nema novca,
tako da je odmah predložio trgovinu.
Lasice su izgledale voljne.
Za sekund, pogodba je bila napravljena.
Onda je Žabac ispisao papir skoro neverovatnom brzinom,
i pozvao starog Vinkija barmena...
da se potpiše i osvedoči delo.
Sada, Žabac nije uopšte sebičan.
Nikada ne radi ništa malo.
Lasice su mu dale crveni auto...
a on lasicama Žablju Dvoranu!
Ohhh!
Hmm.
Zamenio Žablju Dvoranu,
imanje vredno 100 hiljada funti, za motorni auto!
Ha! Ha-ha.
Da li očekujete da ja poverujem u to?
Ne očekujem da vi poverujete u bilo šta.
Ali, na sreću, imam svedoka.
Pozovite gospodina Vinkija.
Gospodina Vinkija? Gospodine Vinkija?
Uzvišeni, gospodo,
pred vama na mestu svedoka je građanin...
od poštovanja i stava,
čovek od apsolutnog poštenja.
Sada, gospodine Vinki,
da li se sećate incidenta koji se odigrao...
u vašoj... poslovnici prošlog 12. Avgusta...
u kome sam i ja učestvovao?
Oh da, gospodine. Toga se sećam, gospodine.
Pa onda, ha, ha, ha,
samo recite sudu šta se zapravo dogodilo.
Pa, Žapče,
pokušali ste da mi prodate ukradeno motorni auto!
To je namerna laž, majmunolika flašo ruma!
Ne. Ne!
Podmetnuto mi je. Pustite me!
Upomoć! Upomoć!
Žabac kriv!
Vest o žapčevoj sramoti je potresla naciju.
Izgleda da je sud odlučio da od njega napravi primer.
Naravno, Žapčevi prijatelji su pokušali da mu pomognu, ali je svaki njihov pokušaj bio blokiran.
Otvarali su slučaj najmanje desetak puta.
Žalba ovom sudu, onom sudu, bilo kom sudu.
Ali je odluka ostala.
Slučaj J. Tadeusa Žapca je bio zatvoren.
Da, ponovo je Božić bio ukrašen snegom
i ponovo su se Božićne pesme čule unaokolo.
Srca su bila radosna i raspoloženje dobro.
U celom gradu, samo jedno mesto nije bilo dotaknuto toplinom Božićnje radosti:
kula... strašni monument očaja,
hladan, okrutan, zabranjujući...
i, na žalost, Žapčevo prebivalište...
za još puno Božića koji dolaze.
Jadni Žabac, sam sa sećanjima svog protraćenog života.
Kakva je budala bio!
Sa puno žaljenja, sećao se ljubaznog lica Angusa MekJazavca...
i njegovog mudrog saveta, tako često prezrenog.
Suza i za krticu,
za njegovu odanost, saosećanje, njegovo razumevanje.
Žabac je plakao i zbog Pacova...
i svih onih malih lekcija kojima se često smejao.
Da, unutar tamnih zidova njegove bedne ćelije,
novi Žabac je rođen,
reformisani Žabac, pokajani Žabac.
U poplavi iskupljenja zarekao se jednom za svagda...
da će napustiti budalaštine svog dosadašnjeg života.
Nikada, nikada ponovo neće popustiti...
tim ludim, glupim manijama...
koje su ga dovele do ovog jadnog kraja.
Pošto je Božić, poseta ti je dozvoljena.
- Tvoja baka je ovde. - Baka?
Srećan Božić, sinko!
Baka ne bi zaboravila svog malog Žapčića.
- Ćirile! - Tiše.
Oh. Ćirile.
Gledaj... Božićnji poklon.
Š-Š-Šta je to?
Zar ne shvataš? Odelo za prerušavanje!
Sve što treba sada da uradiš je da obučeš...
ovaj lepi mali kostim i...
I pored dobrih namera, Žabac je bio neizlečiv.
Jedna prošaputana reč...
i sva njegova odlučnost je nestala u ludom vrtlogu...
ove nove avanture, ove nove manije: bekstva!
Žabac je pobegao!
Stani!
Oh, dobro veče, gospođo.
Dobro veče i vama, pozorniče.
Izvinite, molim vas, gospođo, ali vi...
Hej!
Kažem, vi momci tamo, vidite ga?
Kakva savršeno divna sreća!
Da zatvore Žapca, to su hteli? Ne, ne! Nikada!
- Eno ga! - Gde, gde?
Tamo!
Tupani. Neka ih neka pretražuju okolinu.
Još jednom, J. Tadeus Žabac se poslednji smejao.
Ha-ha-ha!
Te iste Božićnje večeri duž obale reke,
zabranjeno je bilo pominjati Žapčevo ime...
da sećanje na njegovu sramotu ne pomrači veselje praznika.
A ipak, postojao je najmanje jedan dom...
u kome su dva odana srca i dalje čuvala toplinu Hrišćanske milosti.
Blagoslovi ovu dobru hranu u kojoj ćemo sad uživati.
Blagoslovi sve nas.
I... blagoslovi jadnog žapca.
I neka dobije skraćenje...
zbog dobrog vladanja.
Pazi, pa to je sirota stara gospođa!
Odvedimo je do vatre.
Oh!
- Žabac! - Žabac!
Šta ti radiš ovde?
Pa, ja, ja sam samo... na neki način...
Pa, ovo je stvarno srećan Božić.
Ali, ali... zar se ne plašiš policije?
Plašim policije? Ha-ha-ha.
Ja, Žabac, da se plašim policije?
- Otvarajte! Otvarajte, kad kažem. - Policija!
- Sakrij me! Sakrij me, Packo!
Žao mi je, Žapče,
ali imaš dug prema društvu koji moraš odužiti.
Krtice, pusti ih unutra.
Ali, Packo, ne misliš li možda...
Otvori vrata!
- MekJazavac! - Da, momci.
Upravo sam došao... do vrlo važnog otkrića.
Žablja Dvorana je sva osvetljena...
a u njoj, gomila lasica.
A vođa bande je niko drugi do gospodin...
Vinki!
Hip, hip,
hura!
I tako je, vidite,
on stvarno menjao Žablju Dvoranu za motorni auto!
Onda je Žabac sve vreme bio nevin.
Da, momci.
I kada bi on samo bio ovde sada...
- Žabac! - Angus!
Žao mi je, Žapče, potcenio sam te.
Nadam se da ćeš nekada naći u svom srcu...
Ni reči više.
Grešiti je ljudski! Oprostiti...
Tadeuse, ne tako brzo!
I dalje si kriv u očima zakona.
Da bi dokazao svoju nevinost, moramo oduzezi taj papir od Vinkija.
Imam plan.
Ušunjaćemo se unutra kroz tajni tunel.
To je bio odličan plan,
vispreno načinjen ali ekstremno opasan.
Upalio bi samo kada bi svako uradio svoj deo.
Nije bilo mesta za greške. Šanse protiv njih su bile ogromne,
ali ulozi su bili veliki.
Ali sada je opreznost bila ključna reč.
Jedan pogrešan potez,
i četiri života su visila iznad noža.
Pažljivo, momci. Tamo je čuvar.
- Skinuću ga! - Ne pucaj!
Ko ide?
He! To je bilo opasno.
Prepustite Žapcu da loše započne stvari.
Well, no turning back now.
Ništa nije preostalo nego da nastave dalje.
Koji su novi i veći izazovi bili ispred njih, niko nije mogao reći.
Ali sa Žapcem koji je već izmicao kontroli,
sve se moglo dogoditi.
Oh, gledajte. Svi su zaspali.
Ne, momci, oni su pijani. Udarali su po boci.
- Ali gde je Vinki? - Eno ga!
Tiše. Ugovor je kod njega.
Moraćemo da se popnemo na balkon.
Papir, nestao je!
Hej, držite ih, momci! Držite ih!
Izvinite.
Krle! Krle, ovamo.
Držite ga!
Za papirom!
- Ha-ha-ha! Evo vam još jedan. - Eno ga. Držite ga!
Gde je Krle?
Pa, momci, spasili smo kože,
ali nismo uzeli ugovor.
- Kahm. - Bravo, Tadeuse!
Hip, hip, hura!
I tako, kraj je ipak bio srećan.
Naravno, Žapčevi prijatlji su bili jako ponosni njime. A i zašto ne bi bili?
On je sada bio novi Žabac, potpuno reformisan,
završio je sa ciganskim prikolicama i motornim automobilima zauvek.
I tako, na ovoj najsrećnijoj od svih novih godina, zdravica je bila na mestu.
Za novu godinu!
I za novog Žapca!
- Zdravo, momci!
Hajdete! Pokazaću vam svet!
Putovanja! Promene!
Uzbuđenja! Ha-ha-ha!
I to je bio veličanstveni Tadeus Žabac.
Ali nemojmo mu prerano suditi, mi krtice, pacovi i jazavci.
Zaista, zar mu ne zavidimo pomalo?
Ja znam da mu ja zavidim.
I tako, kada govorimo o veličanstvenim likovima,
najveličanstveniji od svih njih će uvek biti, makar za mene,
gospodar Žablje Dvorane.
Da, J. Tad je bio silan momak.
Govoreći o takvim ljudima, Engleska ih je imala mnogo.
Ali ne zaboravite da smo ovde u kolonijama i mi imali nekoliko.
Šta reći o Pol Banionu, Pekos Bilu, Džoni Eplsidu,
Blek Bartu, Dejvi Kroketu, Danijelu Bunu?
I naravno, jednom i jedinom Ikabod Krejnu.
Stari Iki, ako se sećate, je bio seoski učitelj...
iz mašte Vošington Irvina.
Oh, on je umeo sa pričama, taj gospodin Irvin.
Kada bi mogli da otputujemo natrag u taj daleki period američke istorije...
kada je grad Menhetn bio samo trgovački gradić,
otkrili bi smo u zagrljaju jednog od zatona koji su uzupčeni u obale Hadsona,
malo selo Teritaun.
I odmah iza njega, ugneždenu duboko između brojnih brda,
usamljenu dolinu.
Ona je tiho, mirno mesto, ali ipak nekako zabranjujuće,
pošto je prepuna ukletih mesta, sumračnih priča i lokalnih sujeverja.
Najpoznatija priča govori o lutajućem učitelju...
kakvi su nekada bili česti u tim krajevima.
Dakako, neki kažu da njegov melanholični duh i dalje prolazi okolinom.
Vrednog pedagoga su opisivali kao krajnje neobičnog čoveka.
Kada bi ga neko video kako se šeta..
lako je mogao da ga pomeša sa svrakom uteklom sa polja kukuruza.
Bio je visok, ali ekstremno tanak.
Glava mu je bila mala i ravna na vrhu...
sa dugim nosom kao u šljuke,
tako da je izgledao kao limeni petao postavljen na okretnom vratu.
Sveukupno, bio je takva pojava kakva se retko viđa u po bela dana.
Bilo je kasno jednog dremljivog jesenjeg popodneva...
kada se ova čudna figura prvi put približila...
mirnom malom selu zvanom Slipi Halou.
Kao i obično, tamo se u lokalnoj krčmi okupila...
grupa priprostih momaka poznatijih kao Dečaci iz Slipi Haloua.
Ja-huu!
Njihov samopostavljeni vođa, po imenu Brom Bouns,
krupni, bučni momak, uvek spreman za borbu ili veselje.
I iako je Brom bio predan blesavim šalama,
nije bilo ničega zlonamernog u njegovoj nevaljalosti.
U stvari, sa svojim obešenjačkim humorom i čudesnom snagom,
Brom Bouns je bio heroj u široj okolini.
Sto mu gromova!
Pogledajte ovu utvaru svih utvara!
# Ko to dolazi niz ulicu #
# Da li su to lopate ili su to stopala #
# Mršav i tanak, kost i koža #
# Sa odećom koju ni svraka ne bi htela da ima #
# Ali ipak ima nešto #
# posebno u vezi njega #
- To je novi učitelj - Kako se zove?
Ikabod
Ikabod Krejn
Ikabod Kakvo ime
Malo čudno ali ipak fino
I iako je dolazak pedagoga...
izazvao pomešane emocije,
svi meštani su se složili da nikada nisu videli nekoga...
# Kao što je Ikabod Ikabod Krejn #
Učionica je postala Ikabodovo carstvo...
nad kojom je, sa božanskom čašću,
držao apsolutnu kontrolu.
Istini na volju, Ikabod je bio savestan čovek,
i uvek je na umu imao na umu zlatnu maksimu:
Poštedi prut i pokvari dete.
Ipak, bio je pažljiv u primeni pravde sa diskriminacijom,
jer ga je to držalo u dobrom odnosu sa njegovim učenicima...
posebno ako su njihove majke slučajno znale dobro da kuvaju.
# Ko je gradski ženskaroš #
# Šeta unaokolo kao niko drugi #
# To mora biti #
# Ikabod Ikabod Krejn #
Kako je vreme prolazilo,
moglo se videti da se pedagog dovoljno snalazio.
Čak štaviše, Ikabod je pronašao razne načine da poveća svoju sitnu zaradu,
i u isto vreme probudi zanimanje za kulturu uspavanog malog sela.
Bilo je neizbežno da čovek kao što je Ikabod...
postane objekat ismevanja...
Brom Bounsa i njegove bande.
A ipak, za Ikaboda su to bile sitne stvari.
Baš tako, učitelj je posedovao neverovatnu ravnodušnost...
koja je ostala neuznemirena,
sve do tog sudnjeg dana...
kada je po prvi put ugledao ženu...
Posebnu ženu, Katrinu van Tasel,
kćerku i jedino dete starog Baltusa van Tasela,
najbogatijeg farmera u okrugu.
Ona je bila rascvetana devojka...
puna kao jarebica,
zrela...
i rumenih obraza.
Nije bilo sumnje da je lepa Katrina...
bila najbogatija nagrada u okolini.
A učitelj, pošto je bio jako ambiciozan,
je odmah počeo da puni svoju glavu sa brojim zašećerenim mislima...
i mogućim događanjima.
Ah, Katrina, moja ljubavi.
Ko može da se odupre tvojoj lepoti,
tvom šarmu?
I ko može da odoli farmi tvog oca?
Bože, kakva šema!
Ima zlata u tim hektarima, a to nije slama.
Da ne pominjemo divne zelene novčanice.
Ah, Katrina,
moj slatkišu, blago moje.
Blago. Ah-ha-ha,
taj ambar je zlatni rudnik.
Kako bih voleo da dobijem glavnu nagradu.
Draga Katrina,
Očevo jedino dete...
Očevo?
Pa, matori jarac, ne može to da ponese sa sobom,
i kada on završi, tada ja počinjem.
Slatka Katrina,
sirota mala bogatašica.
Ne brini, Kejti,
Ikabod će te zaštititi.
Ah, da, Katrina, pobedila si me.
Predajem se.
Istini za volju, svaki put do Katrininog srca je bio ljubomorno čuvan...
od strane gomile seoskih udvarača.
Ali je Ikabod bio pun pouzdanja. Uskoro će preskočiti...
preko ovih prostih seljačkih smetenjaka.
Najveća prepreka od svih, dakle,
sa kojom je učitelj morao da se suoči...
je bio nepromišljeni Brom Buons lično.
Lakoća sa kojom je Brom čistio sve svoje rivale je ujedno srdila i provocirala divnu Katrinu.
Često je želela da se pojavi neki vitez...
i po prvi put se otvoreno suoči sa bučnim Bromom.
Iako bi mudriji čovek popustio pred konkurencijom,
ljubav je, kažu, slepa, i Ikabod je video samo...
to bogatstvo koje je konačno kucalo na njegova vrata.
Istina je da je Brom voleo šalu kao i bilo ko drugi,
ali ovo je bilo previše.
Bilo je vreme da se stvar pretvori u otvoreni rat.
On bi presavio tog učitelja...
i stavio ga na policu u njegovoj školi.
Ali je ovo, izgleda, bilo lakše reći nego uraditi.
Ju-huu!
Nema sumnje, ovo je bio Ikabodov srećan dan.
Oh, bilo je evidentno da je učitelj čovek mnogih skrivenih talenata,
rival vredan pažnje.
Ipak, ratovi se ne dobijaju i ne gube posle prvog susreta.
Visoko leteći pedagog se još mogao spustiti na zemlju,
jer Brom Bouns nikada nije bio od onih koji odustaju.
Prilikom zabave njenog oca za noć veštica...
Katrina je ponovo odlučila da uzburka more rasplamsanog rivalstva.
Jedna posebna pozivnica je nosila najličnije i najprovokativnije misli.
Cenjeni učitelj je bio nošen radošću.
Po njemu, ovo je značilo samo jednu stvar.
Ha, ha, Iki, ti matori liscu.
Kakvu ti to čudnu moć imaš nad ženama?
Večeras je veče, dečko.
Malo starog šarma, i Katrina je tvoja za prosidbu.
I tako, opsednut srećom, viteški smešten na konju koga je pozajmio za ovu priliku,
Ikabod je nastavio kao vitez lutalica iz davnina...
da ide na sastanak sa svojom damom.
Na celom selu, nije bilo ničega ravnom proslavi...
na Van Taselovoj farmi.
Za Ikaboda, ovo je bilo savršeno polje za njegove poduhvate.
Sada, da li bi se trebao prikazati u najboljem svetlu,
jer iznad svojih drugih talenata, učitelj se ponosio svojim plesom.
Nesrećni Brom, već nadmašen na svakom koraku,
je gledao kako još jednom gubi,
jer dok je gledao pozirajućeg pedagoga,
bio je prisiljen da prizna da je,
da je on oličenje lakoće i elegancije.
Ju-huu!
Nije bilo sumnje da je Ikabod bio čovek trenutka.
Brom je znao da mora priznati svom rivalu još jednu pobedu.
Ali ipak, još uvek je bilo šanse da će doći njegova prilika,
pošto je, kada bi bilo kasno
van Tasel uvek zvao svoje goste da im priča priče u duhovima noći veštica.
Brom je znao da nema čvršćeg i iskrenijeg vernika u utvare i gobline...
od Ikaboda Krejna.
Samo se okupite i ja ću vam razjasniti
šta se dešava napolju u kasno doba
# Negde oko ponoći duhovi i utvare #
# Skupljaju se za njihovu večernju zabavu #
Ima stvari sa rogovima i tanjirastim očima
# Neka sa kandžama otprilike ove veličine #
# Neka su debela a neka su tanka #
A neka ni ne nose svoju kožu
Kažem ti, brate to je strašan prizor
Videti šta se dešava u noći veštica
Kada utvare završe sa svojom žurkom
# Prekidaju je sa demoskom radošću #
Duhovi su loši ali onaj koji je proklet
# Je obezglavljeni jahač on je najgori #
# Tako je, on je strah noći veštica #
# Kada on trči preko zemlje #
Držeći svoju glavu u svojoj ruci
Demoni bace pogled i zaurlaju
# I onda se razbeže na nepoznate strane #
# Pazite se, vodite računa on jaše sam #
# I nema utvare kao prezrene utvare #
# Ne vole ga i on je stvarno pogođen #
Kune se do najdužeg dana da je mrtav
# Pokazaće im da može da nađe glavu #
Kažu da je umoran svog gorećeg vrha
# Ima nameru da izvrši zamenu #
I tako on jaše jednu noć svake godine
# Da nađe glavu u ovom mestu #
Voli ih male Voli ih velike
Sa razdeljkom ili perikom
# Crne ili bele ili čak crvene #
Bezglavom jahaču treba glava
# On traži vrh da secne #
# I ne stajte da smislite plan #
# Ne možete se raspravljati sa bezglavim čovekom #
# Sada, ako sumnjate da je ova priča istinita #
# Video sam tu utvaru pre godinu dana #
Nisam stao ni za sekund da gledam
Već sam krenuo ka mostu koji se nadvija nad potokom
# Jer kada jednom pređeš taj most, prijateklju #
# Duh je gotov, njegova moć prestaje #
I kada jašeš kući večeras
Požuri ka mostu sa svom svojom snagom
# On će te čekati tamo u dolini #
Treba mu tvoja glava Pazi, čuvaj se
On traži glavu da zameni svoju
I ne staj da smisliš plan #
# Ne možeš se raspravljati sa bezglavim čovekom #
Bio je sam veštičji čas noći kada je Ikabod krenuo kući.
Nebo je postajalo tamnije i tamnije kao da su, jedna po jedna, zvezde gasile svoja svetla.
Nadolazeći oblaci su sklonili mesec sa vidika.
Nikada se učitelj nije osetio tako melanholično,
tako apsolutno sam.
Što je bliže prilazio dolini,
bio je sve očajniji.
Kada je ušao u tmurnu dolinu, Ikabodov strah se ustostručio.
I sada, šuma se izgleda zatvarala iza njega.
Svaki sitni detalj Bromove grozne priče...
se vratio da mu progoni sećanje.
Ikabod, Ikabod.
Bezglavi jahač. Bezglavi jahač.
Čuvaj se, čuvaj se!
Kada jednom pređete taj most, prijatelj,
Duh je gotov... njegova moć prestaje.
Sledećeg jutra, Ikabodov šešir je pronađen,
i pored njega, razbijena bundeva,
ali nije bilo traga od učitelja.
Nedugo posle toga Brom Bouns je odveo lepu Katrinu pred oltar.
Glasine su bile uporne tvrdeći da je Ikabod bio još živ,
oženjen bogatom udovicom u udaljenom okrugu.
Ali naravno, dobroćudni Holandski naseljenici su odbili da veruju u takvu besmislicu,
pošto su znali da je učitelj odvojen od svoje duše od strane bezglavog jahača.